МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
ХЕРСОНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ УНІВЕРСИТЕТ 

ВЕЛИЧКО НАТАЛІЯ МИКОЛАЇВНА
УДК 811. 112. 2` 38

ЗАСОБИ ЗВЕРТАННЯ В НІМЕЦЬКІЙ МОВІ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ XX – ПОЧАТКУ XXI СТОЛІТТЯ: СОЦІОЛІНГВІСТИЧНИЙ АСПЕКТ

	Спеціальність 10.02.04 – германські мови

Автореферат 
дисертації на здобуття наукового ступеня 
кандидата філологічних наук

Херсон – 2018

Дисертацією є рукопис.

Роботу виконано у відділі романських, германських і балтійських мов Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні Національної академії наук України.

Науковий керівник:	доктор філологічних наук, старший науковий співробітник
                            	ПОНОМАРЕНКО Володимир Панасович, 
                  	    Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України,
завідувач сектору порівняльно-історичного                          та зіставного мовознавства відділу загального                      та порівняльно-історичного мовознавства  
		 	
Офіційні опоненти:	доктор філологічних наук, професор 
ГАМЗЮК Микола Васильович, 
Київський національний лінгвістичний університет,
завідувач  кафедри німецької філології

кандидат філологічних наук, доцент 
ОРЕЛ Ірина Іванівна
Рівненський державний гуманітарний університет,
доцент кафедри романо-германської філології

Захист відбудеться 16 березня 2018 р. (початок – об 11 год.) на засіданні спеціалізованої вченої ради К 67.051.05 Херсонського державного університету за адресою: 73000, м. Херсон, пров. Інженера Корсакова, 47, ауд. 322. 

З дисертацією можна ознайомитися у науковій бібліотеці Херсонського державного університету за адресою: 73000, м. Херсон, вул. Університетська, 27.

Автореферат розіслано «15» лютого  2018 р.

Учений секретар
спеціалізованої вченої ради                                                                   	А. О. Цапів  
1

ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ

Реферовану дисертацію присвячено дослідженню займенникових та іменних форм звертання у німецькій мові другої половини ХХ – початку ХХІ ст., структура й система яких розглядаються в тісному зв’язку з комплексом релевантних екстралінгвальних факторів.      
Мова як основний комунікативний засіб невіддільна від таких понять, як комунікативний або мовленнєвий етикет, під яким розуміють мікросистему національно специфічних сталих формул спілкування, прийнятих і приписаних суспільством для встановлення контакту між співрозмовниками і підтримання спілкування у певній тональності. 
Систему мовленнєвого етикету нації складає сукупність усіх наявних або можливих етикетних формул, що відбито у таких базових елементах комунікативних ситуацій, як звертання, привітання, прощання, вибачення, подяка, побажання, прохання, знайомство, поздоровлення, запрошення, пропозиція, порада, згода, відмова, співчуття, комплімент, присяга, похвала тощо. Звертання і вітання  вирізняються тим, що вживаються для встановлення та підтримання контакту між мовцями (Я. К. Радевич-Винницький). 
Основною складовою мовленнєвого етикету є звертання як  одна з найважливіших мовних універсалій, тісно пов’язаних із мовною комунікацією ‒ невід’ємною рисою життя і діяльності людського суспільства. Незважаючи на чимало спільних ознак, мовленнєвий етикет кожного етносу є своєрідним і неповторним. Для кожного народу характерними є певні риси, що залежать від специфіки форм вираження, притаманних членам конкретного              національно-мовного колективу. У мовних стереотипах поведінки концентруються елементи національної вдачі, національного характеру, що формувалися століттями під впливом соціально-економічних, політичних та інших історичних обставин. Соціальна структура суспільства, соціальні відносини й соціальні зміни позначаються на засобах  звертання, що обумовлює дослідницький інтерес до нього (Є. А. Айсакова, В. І. Карасик, Л. В. Кожухова, М. О. Олікова). 
Тож вітчизняні та інші лінгвісти-класики і сучасники розглядають звертання не лише в сенсі його граматичної (С. П. Бевзенко, Л. А. Булаховський,                       І. Р. Вихованець, І. К. Кучеренко, О. О. Потебня) або соціолінгвістичної природи (І. О. Бодуен де Куртене, Ю. Д. Дешерієв, В. В. Колесов, І. В. Корнійко,                 А. Є. Супрун), а й із погляду його соціальної обумовленості, комунікативної й культурологічної значущості (С. І. Войтович, М. М. Копиленко, Л. В. Корновенко, В. П. Пономаренко, Л. Г. Рижова), гендерної специфіки (І. Ґуентеродт, Л. Пуш,     С. Трьомель-Пльоц, М. Хеллінґер, Б. Шрепель, Л. П. Корнієнко).  
Серед досліджуваних у цьому плані мов важливе місце посідає німецька. Німецькі та інші дослідники вивчають звертання в історичному ракурсі (У. Ґустав,                Ґ. Ерісман, А. Келлер, Ф. Ніґель), а в плані синхронії у комунікативному

2
(Г. Амендт, Л. Баєр, В. Беш, Л. Кунч), соціолінгвістичному (У. Аммон, А. Коц,      У. Піпер, А. Ульріх) аспектах.  
Актуальність дисертації обумовлюється постійною необхідністю вивчення універсальних комунікативних категорій на основі соціолінгвістичного підходу. Однією з найважливіших категорій такого роду є звертання. Еволюція його засобів і форм у німецькій та інших мовах є своєрідним показником процесів і змін, що відбуваються у суспільстві. Водночас бракує ґрунтовних досліджень, стосовних зв’язку мовних універсалій із соціальними, політичними й культурними перетвореннями, які справляють відчутний вплив на засоби вираження звертання в різних соціально-комунікативних сферах, від політичної до родинної, що також визначає доцільність дисертаційної праці. Зазначені обставини знаходять відображення як у різножанрових (суспільно-політичних і художніх) текстах, так і в усному мовленні, які в цьому плані слід розглядати комплексно.      
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Здійснене дослідження є складовою частиною планової наукової теми відділу романських, германських і балтійських мов Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України "Індоєвропейські мовні зв’язки і контакти в історичному плані                        і на сучасному етапі глобалізації: лінгвокультурологічні аспекти" (державний реєстраційний номер 0114U000748), яка виконується за розпорядженням Бюро Відділення ЛММ НАН України.     
Метою дослідження є встановлення основних тенденцій розвитку, особливостей функціонування звертання і засобів його вираження в німецькій мові другої половини ХХ – початку ХХІ ст. 
Реалізація поставленої мети передбачає виконання низки завдань: 
– на основі аналізу теоретичних наукових джерел схарактеризувати категорійний статус звертання, його функції і фактори, що зумовлюють формальні і значеннєві зміни в репрезентованій ним категорії; 
– простежити еволюцію "нейтральних" і "ввічливих" займенникових форм звертання німецької мови нового періоду (ХХ–ХХІ ст.) у порівнянні з попередніми періодами (VIII–ХІХ ст.), а також перерозподіл семантичних і комунікативних функцій особових займенників 2-ї і 3-ї осіб у різних         соціально-комунікативних сферах;  
– описати з лексико-семантичного й стилістичного погляду найуживаніші іменні форми звертання у сучасній німецькій мові та визначити їхні референційні комунікативні особливості; 
– виокремити  найістотніші гендерні особливості  звертань у німецькій мові кінця ХХ – початку ХХІ ст.; 
– визначити шляхом зіставлення характерні регіональні особливості реалізації засобів звертання, а також їхні відмінні риси у національних варіантах німецької мови;  
– окреслити загальні тенденції у плані кількісних і якісних змін, що відбуваються в розгляданій сфері.     
Об’єктом дослідження є звертання в німецькій мові.
3
Предметом дослідження є займенникові та іменникові засоби звертання у німецькій мові другої половини XX – початку XXI століття у    соціолінгвістичному аспекті. 
Джерелами фактичного матеріалу роботи є 86 різножанрових прозаїчних художніх текстів німецьких, австрійських та швейцарських авторів ХХ‒ХХІ ст.     (від Б. Брехта до В. Камінера, М. Крюґера, І Шульце та ін.), публіцистичні тексти (промови німецьких політичних діячів: Й. Ґаука, Г. Коля, А. Меркель), газет та журналів («Der Tagesspiegel», «Süddeutsche Zeitung»), а також анкети                      50 німецькомовних студентів, що брали участь у здійсненому нами експериментальному опитуванні.  
Основними методами, застосованими в дослідженні, є лінгвістичне спостереження та аналітичний опис (необхідні для розгляду будь-яких мовних одиниць), семантичний і зіставний аналіз, оскільки йдеться про національні варіанти німецької мови, а також здійснюється в певних межах порівняння з англійською та іншими мовами. 
Крім того, заради більшої об’єктивності, в окремих випадках використовувалися контекстуальний аналіз із метою кращого розуміння й, відповідно, тлумачення обраних прикладів, а також елементи лінгвостилістичного    (з урахуванням розгалуженої стилістичної градації звертань), соціолінгвістичного та етномовного аналізів із огляду на обумовленість розгляданих фактів і явищ соціальними й етнокультурними факторами. 
Для створення корпусу прикладів використано метод суцільної вибірки, а для визначення показових квантитативних характеристик – диференційований кількісний обрахунок даних здійсненого нами експериментального анкетування.
Наукова новизна роботи полягає в тому, що вперше у вітчизняному мовознавстві досліджуються в плані соціолінгвістичних характеристик форми звертання німецької мови другої половини XX – початку XXI століття в різних комунікативних сферах. 
Уперше звертання досліджено як категорію мовленнєвого етикету у комунікативному та соціолінгвістичному аспектах; окреслено основні      соціально-комунікативні сфери вживання звертання у німецькій мові.  
Теоретичне значення дослідження вбачається в тому, що його результати сприяють поглибленню теоретичних знань про мовні універсалії на прикладі категорії звертання у німецькій мові. Отримані результати становлять внесок у дослідження з комунікативної лінгвістики,  соціолінгвістики та                теоретичної граматики.    
Практичне значення роботи полягає в тому, що отримані результати можна буде використовувати у викладанні навчальних дисциплін із філологічних спеціальностей, зокрема теоретичної граматики  (розділ «Звертання, його статус та функції»), лексикології (розділ «Функціонування лексики»), стилістики німецької мови (розділ «Лексичний склад у порівняльно-стилістичному аспекті»), соціолінгвістики (розділ «Етнолінгвістичні особливості»), культури мови, 

4
країнознавства та лінгвокультурології (розділ «Національні особливості звертань»), комунікативної лінгвістики  (розділ  «Гендерні аспекти спілкування»),  а також у підготовці курсових, дипломних і магістерських робіт.
Апробація результатів дослідження. Дисертацію обговорено на розширеному засіданні відділу загального та порівняльно-історичного мовознавства Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні Національної академії наук України (протокол №  5 від 23 травня 2017 р.). 
Її базові теоретичні положення й практичні результати висвітлено у доповідях на міжнародних і всеукраїнських наукових зібраннях: IV Міжнародній науковій конференції "4th International Europеan Applied Sciences: Modern Approaches in Scientific Researches" (Штутгарт, Німеччина, 8–9 червня 2013 р.), ХХІІ Міжнародній науковій конференції імені проф. Сергія Бураго "Мова і культура" (Київ, 24–27 червня 2013 р.), VIII Міжнародній науково-практичній конференції  "Мови і світ: дослідження та викладання" (Кіровоград, 27–28 березня 2015 р.), ХХІV Міжнародній науковій конференції імені проф. Сергія Бураго "Мова і культура" (Київ, 22–25 червня 2015 р.), Міжнародній науковій конференції "Сучасна філологічна наука в міждисциплінарному контексті" (Київ, 8 жовтня 2015 р.), ХХV Міжнародній науковій конференції імені проф. Сергія Бураго "Мова і культура" (Київ, 20–23 червня 2016 р.), XI Міжнародній науково-практичній конференції "Мови і світ: дослідження та викладання" (Кропивницький,               23–24 березня 2017 р.).  
Публікації. Основні положення дисертації висвітлено у дев’яти одноосібних публікаціях: семи одноосібних статтях, надрукованих у фахових виданнях, затверджених МОН України, та двох закордонних публікаціях. Загальний обсяг статей складає 2 др. арк. 
Структура та обсяг роботи. Дисертація складається зі вступу, трьох розділів із висновками до кожного з них, загальних висновків, списку
використаної наукової та іншої літератури, що нараховує 274 найменування українською, російською, німецькою, англійською та іншими мовами, списку              інтернет-джерел (44 позиції), списку джерел ілюстративного матеріалу                  (86 позицій), лексикографічних джерел (23 назви). Сумарна кількість позицій – 427, у тому числі 233 назви іноземними мовами. Робота містить 2 додатки зі статистичними даними та зразками анкет. Загальний обсяг дисертації  –               260 сторінок, у т. ч. 195 сторінок основного тексту. 

ОСНОВНИЙ ЗМІСТ РОБОТИ

У вступі обґрунтовано вибір теми, актуальність, мету та завдання дослідження, визначено його предмет і об’єкт, основні методи аналізу матеріалу, аргументовано наукову новизну, теоретичне і практичне значення дисертації, а також визначено її джерельну базу. 

5
Перший розділ «Звертання як соціолінгвістичний феномен. Теоретичні засади дослідження» присвячено теоретичним аспектам звертання та його категорійним особливостям. 
Звертання є однією з найважливіших мовних універсалій, тісно пов’язаних із мовною комунікацією як невід’ємною рисою життя і діяльності людського суспільства. Стан суспільства значною мірою впливає на розвиток мови, яка відображає також соціальну диференціацію. Відповідно, різнорідні суспільні зміни впливають на мову, що позначається також на структурі звертання та       його засобах.  
Категорія звертання становить дослідницький інтерес із багатьох причин.   По-перше, звертання як лінгвістичне поняття має різнорідні дефініції і тлумачення у сучасному мовознавстві; по-друге, існує певна неоднозначність у класифікації звертань; по-третє, звертання є складовою комунікативного акту; по-четверте, семантично звертання нерідко ґрунтуються на  метонімії, перифразі або                  ж метафорі. Представники різних лінгвістичних шкіл і напрямів тлумачать звертання у широкому загальномовному розумінні, виокремлюючи його морфологічні (К. Є. Майтинська, Й Свеннунґ), синтаксичні (Г. В. Тоценко), аксіологічні (О. О. Селіванова), культурологічні (В. О. Гольдін, О. М. Миронюк),          семантико-стилістичні (О. М. Вольф, В. Е. Райлянова, М. С. Скаб), ареальні          (Н. М. Фірсова) та інші характеристики. У розрізі обраної нами проблематики особливо важливими видаються врахування й аналіз соціолінгвістичних і комунікативних аспектів (наявні у працях М. О. Кронгауза, В. П. Пономаренка,                                 Н. І. Формановської, П. Я. Черних, І. В. Щербиніної, а також німецьких та інших зарубіжних дослідників  В. Беша, Д. Гартмана, Г. Л. Креценбахера і В. Зеґебрехта, Р. Т. Белла). 
Звертання в мові традиційно тлумачиться в граматичному плані як особлива синтаксична одиниця. Водночас воно має двоїсту природу – не тільки суто мовну, а й соціолінгвістичну, зумовлену його комунікативним значенням. У контексті нашого дослідження звертання тлумачиться як  мовна універсалія    комунікативно-функціонального характеру, що віддзеркалює                      соціально-економічні та політичні зміни у суспільстві. 
Бракує однозначності у визначенні домінантної та варіативних функцій звертання, оскільки його форми мають складну синтаксичну і лексико-семантичну 
природу. Переосмисливши теоретичні розвідки, присвячені дослідженню функцій звертання як граматичної та комунікативної категорії, у нашому дослідженні виокремлюємо такі функції звертання  як  апелятивну, дистинктивну, емотивну, орієнтувальну, фатичну та метамовну. 
За умов універсальності морфологічних засобів вираження в будь-якій окремо взятій мові, у тому числі в німецькій, парадигми займенникових та іменних форм звертання в кожній мові мають свої специфічні особливості ‒ структурні, семантичні, етнокультурні. Так, у німецькій мові (на відміну від близькоспорідненої англійської) розмежовуються формальні та неформальні засоби звертання, насамперед у прономінальній сфері, де формально-ввічливе Sie 
6
(‘Ви’) протиставляється неформальному (дружньому) du (‘ти’). Що ж до форм іменних (іменникових), то вони не тільки характеризуються високим рівнем синтаксичної вільності, а й виражають різні рівні офіційності/неофіційності і можуть демонструвати своєрідну шкалу вираження близькості або дистанції.
Представники німецькомовних культур вирізняються схожими моделями мовної поведінки. Це можна простежити і на прикладі звертання, що є також невід’ємною частиною мовленнєвого етикету. Водночас мовленнєвий етикет кожної нації має свої особливості, є своєрідним і неповторним, відображає її культурні традиції та відповідає її духовним засадам. Форми звертання є відображенням соціокультурних особливостей, різнорідних змін у суспільстві, гендерних проблем, оскільки вони зазнають змін під впливом тих чинників, що впливають на розвиток нації (І. В. Корнійко, В. Ф. Максименко,                               В. П. Пономаренко).           
Форми звертання – засоби вираження ввічливості як важливої складової мовленнєвого етикету, адже цей лінгвістичний феномен входить до стратегії уникнення конфліктів та соціальної ідентифікації. Різноманіття вживаних форм звертання пояснюється тим, що кожна соціальна група послуговується певним, іноді особливим, лексико-семантичним інвентарем цих форм. 
Кожна людина користується тими чи тими формами звертання, реалізація яких залежить від багатьох обставин екстралінгвального порядку, зокрема від таких чинників, як соціальний стан учасників мовленнєвого акту, їхній вік, службові та персональні стосунки, ступінь спорідненості, освіта учасників комунікації, виховання, характер, смаки тощо (М. О. Олікова). 
Звертання як одна з центральних одиниць мовленнєвого етикету має логічний зв’язок із проблемами культури мови. Звертання є, зрештою, одним із мовних засобів вираження взаємовідносин між людьми.
Репертуар засобів мовного етикету та їхня семантика залежать від соціальної структури суспільства. Що ж до етикетних аспектів акту звертання, то доцільно розглядати їх на матеріалі мови представників різних соціальних сфер.
Форми звертання – своєрідне дзеркало етнічної культури. Водночас структура звертання не може залишатися незмінною. Засоби звертання відбивають стан розвитку мови, а їхня еволюція віддзеркалює важливі моменти історії нації або держави. Все це підтверджують також історія і сучасний стан засобів звертання німецької мови.   
В окремому підрозділі визначено методи, які було використано в дисертаційному дослідженні. Було застосовано комплексну методику, яка дозволяє повніше та об’єктивніше виявити основні моменти, пов’язані з соціально-історичними зрушеннями, що справляли і справляють вплив на німецьку мову в різних сферах її вжитку. 
На першому етапі дослідження було здійснено аналіз теоретичних джерел дослідження, методом суцільної вибірки визначено художні джерела, а також проведено анкетування носіїв мови, щоб отримати реальні дані стосовно використання займенникових та іменних форм звертання. Здійснене 
7
експериментальне дослідження дало змогу окреслити форми звертання, які використовуються, зокрема, у родині та в університетському середовищі. 
На другому етапі було здійснено лексико-семантичний аналіз матеріалу опрацьованих художніх та документальних джерел, унаслідок якого було констатовано, що в академічному та політичному середовищах, школі, силових структурах (поліції, армії), а також у церковній сфері звертання має регламентований характер. Загалом, у німецькомовному суспільстві спостерігається тенденція до спрощення звертань, уникання титулів та широкого використання довірливого du. 
На третьому етапі було описано займенникові та іменні звертальні форми, встановлено особливості вживання тих чи тих звертань відповідно до сфер їх використання, а також виявлено соціолінгвістичні фактори, що впливають на використання звертань (наприклад, звертальні форми, що використовуються на підприємствах і в установах, залежать від посади, яку обіймає людина, її віку, принципів, яких дотримується компанія, тощо). Звертання, що вживаються в родинному колі та близькими людьми, відображають особисті стосунки між ними. 
Використано також зіставно-порівняльний метод для проведення паралелей між звертаннями в досліджуваній та інших мовах. 
У другому розділі «Займенникові засоби звертання в німецькій мові: історія і сучасний стан» окреслено основні періоди в розвитку німецьких займенникових звертань, що пройшли тривалий історичний шлях, змінюючись під дією різнорідних чинників. Звертання традиційно зазнавали і зазнають впливу з боку соціуму, оскільки вони нерозривно пов’язані з буттям людини, її оточенням, що зумовлює вибір тих чи тих форм, відповідно до комунікативної ситуації. Головну увагу приділено сучасній німецькій мові.
Історичний огляд мав на меті окреслення найважливіших етапів еволюції займенникових засобів звертання. Залучений мовний матеріал свідчить про те, що головною причиною утворення й використання різнорідних звертань було насамперед намагання диференціювати елементи соціальної структури. 
Займенникові аллокутивні форми пройшли кілька етапів розвитку на шляху до формування сучасної двоступеневої структури звертання. Давньоверхньонімецькі (VIII–XI ст.) та середньоверхньонімецькі (XI–XIV ст.) форми звертання слугували для соціальної диференціації – Ihr уживалося щодо осіб аристократичного походження, священнослужителів, правлячої верхівки, а du, відповідно, щодо простого люду.  Особливістю ранньонововерхньонімецького періоду (XIV–XVI ст.) є значна розгалуженість і співіснування різнорідних займенникових звертань: це  шанобливе звертання на Ihr або Sіе (як множинна форма), що поступово набуває поширення, також у поєднанні зі зворотами на зразок Euer Gnaden (букв. ‘Ваші милості’), специфічні форми звертання на Er/Sie (3-тя особа однини) з назвами титульного зразка. Нововерхньонімецький період (XVI–ХІХ ст.) позначений насамперед тим, що за займенниками 2-ї особи закріплюються переважно "нейтрально-фамільярні" функції, звертання ж на du традиційно мало загалом таку саму сферу вжитку, як і в сучасній мові – батьки 
8
"тикали" дітям, торговці та селяни також використовували "товариське" du. У цей період Sie становило найвищий ступінь звертання, тогочасну структуру якого можна представити як du/Ihr/Er, Sie/Sie. Різноманіття форм звертання свідчить про те, що чим більшою мірою ієрарахізованим є суспільство, тим більше форм звертання функціонує в мові. Численні форми звертання слугували для розрізнення соціальних верств і прошарків населення. Форми звертання на du і Sie зберігають функцію диференціації за соціальним статусом. 
 У новітній період (XIX–XXІ ст.) звертання на du і Sie традиційно відображають протилежні моделі спілкування між мовцем та адресатом. Якщо звертання на du показує дружні, близькі стосунки між комунікантами, а Sie – ввічливе, формальне, то така форма звертання є мовною рефлексією стосунків, що ґрунтуються на повазі мовця до адресата висловлювання, а також свідчить про певну дистанцію між адресатом і адресантом. До того ж, мовець і адресат нерідко належать у таких випадках до різних соціальних груп, що теж зумовлює вибір форми звертання. Людина, до якої звертаються на Sie  – та, яка займає, як правило, вищу позицію у соціальній ієрархії або незнайома мовцеві. Використання такого звертання передбачається насамперед канонами мовного етикету. Соціальна детермінація обох форм звертання чітко окреслює сфери їхнього вжитку: du вживається насамперед стосовно членів родини, друзів, близьких; Sie,     відповідно, ‒ до незнайомих людей, тих, що обіймають керівні посади, а також до людей старших за віком. Однак демократизація суспільних відносин знайшла відображення у функціонуванні звертань на Sie і du. Так, наприклад, радикальні соціалісти вважали використання ввічливого Sie "буржуазним реліктом". Певною мірою розширилася, відповідно, сфера вживання du, насамперед унаслідок відмови від Sie або його уникання частиною мовців. Від середини ж 70-х років звертання на du втрачає свою популярність, хвиля його поширення йде поступово на спад. Ігнорування титулів стає тенденцією починаючи від 60-х років і є прикладом впливу соціуму та панівної ідеології на мову. 
Проаналізовано німецькі займенникові звертання в зв’язку з категорією ввічливості з метою виявлення соціолінгвістичних особливостей звертання. Звертання в широкому розумінні – важливий засіб її вираження. Ввічливою формою звертання називаємо передовсім таку, що є адекватною певній комунікативній ситуації та забезпечує достатню для збереження іміджу обох комунікантів дистанцію і є засобом досягнення мети                                  мовленнєвого спілкування.
Нами було проаналізовано вживання займенникових звертальних форм у таких соціально-комунікативних сферах як повсякденне спілкування, місце роботи, академічне середовище, політичні партії, поліція і збройні сили, шкільні заклади, родинне коло, у спілкуванні протилежних статей, а також у церковно-релігійній сфері. У спілкуванні з незнайомими людьми діють "елементарні" правила етикету, що передбачають увічливе звертання на Sie. Нехтування цими правилами може за певних обставин мати навіть адміністративні наслідки. Натомість звертальні форми, що використовуються на підприємствах і в 
9
установах, залежать від посади, яку обіймає людина, її віку, принципів, яких дотримується компанія.  Звертальні форми мають гендерні особливості, наприклад,  як правило, на роботі звертаються один до одного на Sie, чоловіки більше, ніж жінки, тяжіють до ввічливої форми, тоді як серед  колег-жінок поширеним є du, навіть якщо є різниця у віці. Проте у багатьох фірмах прийнято вживати один до одного лише du, така звертальна форма – ознака гарного тону та невід’ємна частина корпоративної філософії. Досить показовою в цьому розумінні є "американська" модель, що набула найбільшого поширення в таких галузях, як виробництво одягу та рекламна діяльність. Кожен співробітник звертається до своїх колег та шефа на du. Так, наприклад, у меблевому домі "Іkea" прийнято, що всі самі вирішують, як до них мають звертатися колеги. Старший співробітник, якщо хоче розмежувати особисте життя та професійне, самостійно вирішує, хто має право "тикати". В останньому випадку можна говорити про "шведську" модель, оскільки у сучасній шведській мові звертання на Ni, що відповідає німецькому ввічливому Sie або українському Ви, є маловживаним (як і відповідні засоби інших скандинавських мов). Проте в загальному плані на вживання різних форм звертання впливають вік співробітників, соціальний статус, рід діяльності, якою займаються люди, їхній вік, сімейний стан.
Водночас констатовано, що в академічному та шкільному середовищах, політичних колах, силових структурах (поліція, армія), а також у церковній сфері звертання має загалом регламентований характер. 
У контексті нашого дослідження нами було опитано п’ятдесят студентів Інституту славістики Університету імені Мартіна Лютера (м. Галле-Віттенберґ), яким було запропоновано (в режимі онлайн) вибрати належну відповідь, обґрунтувати свій вибір або відповісти на поставлене запитання. Лінгвістичний експеримент дозволив з’ясувати особливості вживання певних форм звертання у сучасній академічній комунікативно-соціальній сфері. Анкетування починалося зі вступної частини, в якій зазначалося, хто та з якою метою проводить опитування, далі йшла інструкція щодо заповнення анкети та соціально-демографічний блок запитань, в якому учасники опитування вказували дані про вік, надавали інформацію про свій навчальний заклад, національність, сімейний статус, наявність дітей. Вік студентів становив 24‒28 років. В опитуванні взяли участь 45 німців, 4 українці, що навчаються в Німеччині, та 1 грек. Близько 6 % студентів одружені, з них третина має дітей. В анкеті було використано закриті запитання, серед них були як альтернативні, так і неальтернативні, а також відкриті запитання, аби учасник міг висловити свою думку та обґрунтувати її. Більшість запитань були прямими, щоб можна було отримати інформацію безпосередньо від респондента. Вони стосувалися форм звертання, які студенти вживають в академічному середовищі, а також звертань,  якими вони послуговуються, спілкуючись із членами родини. Також молодим людям, які не мали сім’ї, було запропоновано обрати ті форми звертань, якими вони хотіли б користуватися у майбутньому після одруження, а також сказати, як би вони хотіли, щоб до них зверталися їхні діти. Учасники заочно брали участь в опитуванні, вони 
10
отримували електронні версії анкет, заповнювали їх, а потім надсилали свої відповіді в мережі Інтернет. Здійснене нами опитування показало, що нинішні студенти найчастіше використовують, звертаючись до інших студентів, звертання на du та ім’я, лише 8% уживають Sie. У звертанні до незнайомих студентів 76% опитаних віддають перевагу тому ж du, інші 24% – звертанню на Sie. Якщо ж студенти різні за віком, можливим є використання ввічливого Sie, що трапляється нечасто, проте має місце. Студентський рух наприкінці 60-х років був своєрідним сигналом соціальних перетворень. Sie сприймалося в студентських колах як щось "дивне". Звертанню на du віддавали перевагу прогресивна частина студентства, а також члени лівоцентристських партій та об’єднань. Молоді люди вимагали солідарності в уживанні звертань, виступали за відмову від "патетичного" Sie. Цим рухом перейнялися деякі професори та переважно молоді асистенти. Незважаючи на протести, ввічливо-формальне Sie витримало перевірку часом, до професорів поважного віку студенти звертаються на Sie та зі словами Frau/Herr у поєднанні з прізвищем (25%) або титулом (75%). Примітним є те, що у звертанні до молодих професорів 7% опитаних студентів уживають, поряд із названими вище звертаннями, форму du та ім’я. Утім, деякі професори самі пропонують студентам звертатися до них на du, проте це не означає, що студенти і викладач перебувають у фамільярних стосунках.  
Сучасні учні та вчителі використовують у спілкуванні між собою переважно довірливе du, що є своєрідним показником партнерства та співпраці в школі. Школярі звертаються до викладачів на Sie, що має виражати повагу.  
У політичній царині історично склалося так, що партії лівого спрямування відстоювали рівність, а праві виступали за диференціацію, відмінності індивідуального, соціального, національного характеру, політичний авторитет та ієрархію. Моральні цінності лівих партій пов’язують із близькістю, теплотою, неформальністю, тоді як для партій правої орієнтації характерною є дистанція, що знаходить відображення у виборі звертальних форм.
Звертання в церковних общинах вирізняється тим, що крім титулів (позначень сану) використовується Sie, яке виражає повагу до  служителів церкви, а пастор сам вирішує, як йому звертатися до парафіян – на du чи на Sie. Звертальні форми в церковних общинах меншою мірою офіційні, дозволяється вживати неформальне du за взаємної згоди обох сторін. На вибір звертання найбільшою мірою впливають сан служителя церкви і вік.
У силових структурах звертання беззаперечно регламентується, оскільки вимагає точності. Поширеним у цій сфері є ввічливе Sie, саме так належить звертатися до представників поліційних органів, які, в свою чергу, також здебільшого вживають формальне звертання. Що ж до військової сфери, то в ній звертання включають в обов’язковому порядку чин (звання), а також Sie.     
Звертання, що використовуються в родинному колі та близькими людьми, відображають насамперед особисті стосунки. В ході опитування було встановлено, що 80% студентів говорять батькам du. Популярність du свідчить про дружні стосунки між онуками та дідусями й бабусями, форма Sie – непопулярна, 
11
навіть застаріла з  погляду молоді. 20% опитаних студентів уживають, однак, у спілкуванні з батьками ввічливе Sie. Водночас близько 89% опитаних звертаються до бабусь та дідусів на du, 11% студентів, що взяли участь у тестуванні, використовують звертання на Sie. 
Що ж до гендерних аспектів, то в наші дні молоді пари та подружжя використовують, звертаючись один до одного, як правило, du, звертання на Sie звучить іронічно. 
Зазначено певні регіональні особливості звертання, що склалися історично і мають загалом консервативний характер. Приміром, особливим варіантом стандартних особових займенників є берлінське Se; специфічною особливістю є також уживання займенників Sie/Er  у ролі звертань до нижчих за рангом осіб; ці явища є, вочевидь, історичними реліктами. У Мюнхені досить поширеним є звертання на du, що поєднується з офіційними формами. Жителі Гамбурга використовують звертання на Sie, поєднуючи його з іменами співрозмовників. Характерною рисою (розмовного) мовлення іншого регіону – рейнських земель – є те, що звертання на Ihr нерідко виступає в "універсальній" ролі, тобто як єдина множинна форма. Жителі Берна зазвичай звертаються на du, тобто типові бернські звертання – на du або (ввічливе) Dihr (Г. Цулліґер). Крім того, в німецькомовних кантонах Швейцарії збереглися й релікти ввічливого Ihr як звертання до однієї особи (Й. Свеннунґ).
У третьому розділі «Реалізація німецьких іменних форм звертання в різних суспільних сферах та її особливості» розкриваються характерні риси та особливості вжитку німецьких іменних звертань залежно від комунікативного контексту. Розглянуто основні моменти історії іменних форм звертання. Однією з найдавніших іменних форм звертання, починаючи від давньоверхньонімецького періоду (VIII–XI ст.), було herr ‘пане’, що стало основним засобом шанобливого звертання до чоловіків. Ранньонововерхньонімецький період (XIV–XVII cт.) характеризується тим, що поширеним залишалося звертання herr(e), яке нерідко сполучалося з іншими назвами титульного зразка, наприклад herre wirt (‘пане господарю’). Увічливими звертаннями у XVI столітті стали gnädiger Herr ‘ласкавий пане’ та gnädige Frau ‘ласкава пані’. Поширеними шанобливими формами були також вирази lieber Herr ‘любий пане’ та gnad Herr (пор. рос. милостивый государь). До неодруженої жінки зверталися зі словами maget або dirne (‘дівчино’). Ще однією формою звертання було с.-в.-нім. frowelin      (frouwelin) – демінутив від frouwe, від якого йде сучасне Fräulein. Останнє слово позначало дівчину шляхетного походження. Наприкінці ХVIII ст. завершується процес формування норм сучасної літературної мови. У цьому зв’язку можна говорити про "нормативність" звертань Herr і Frau, що поєднуються з прізвищами та титульними назвами, а також із увічливим Sie, проте вони не можуть сполучатися зі власними іменами, вживаючись лише з прізвищами та титулами.   У XX столітті жінок продовжували називати Frau, gnädige Frau, Fräulein, Mädel, Madame. Звертання Mamsell і Jungfer із часом вийшли з ужитку, а Frau вживали з 

12
прізвищем. Словом Fräulein називали неодружених дівчат, що не мали       знатного походження  (В. Беш).  
За часів існування НДР у ній використовувалися такі характерні форми звертання, як Genosse/Genossin (‘товаришу/товаришко’), Freund/Freundin (наприклад, Genosse Leiter). Однак найуживанішими були звертання Kollege/Kollegin. Іншою можливістю було вживання цих форм у складних назвах на зразок Parteifreund/Parteifreundin (‘однопартійцю’). Поряд із загалом нейтральним щодо жінок Frau, значного поширення набули звертання junge Frau та gute Frau. До чоловіків нерідко зверталися зі словами junger Mann, навіть щодо осіб старшого віку (пор. рос. молодой человек). В університетському середовищі послуговувалися також традиційними звертаннями на кшталт Meine Damen und Herren, до того ж Frau і Herr уживалися в поєднанні з прізвищами та             назвами посад, наприклад:  sehr geehrter Herr Meister або sehr geehrte                 Frau Raddenhaus.    
В  академічних колах, правничій сфері, політичних партіях, церкві, поліції та армії, а також школі сучасні іменні форми звертання мають здебільшого регламентований характер,  вказуючи не тільки на професійний, а й на соціальний статус адресата. 
За даними нашого анкетування, в університетському середовищі студенти переважно називають у звертанні до викладачів звання або титул і прізвище.         Це зумовлюється самою комунікативною сферою, освіченістю учасників комунікації, а також суспільними нормами. Певною особливістю звертання до юристів і політиків є часте використання формул sehr geehrte(r) та Exzellenzen!.        
 Релігійна сфера є прикладом консервативної ієрархічної системи і, відповідно, регламентованого вживання належних звертань залежно від конфесії. Дещо меншою мірою це стосується протестантської церкви – у звертанні сан (Bischof, Kirchenpräsident, Vikar) може поєднуватися з прізвищем та ім’ям. Пошана як складова етикету відіграє важливу роль у духовній царині.    
Звертання в поліції вимагає точності. Поширеними в цій сфері є ввічливі Herr/Frau та Sie, саме так належить звертатися до представників поліційних органів, які також у більшості ситуацій уживають формальне звертання на Sie.       У війську звертання неодмінно передбачають чин (звання), а також формальне Sie, що часто поєднується з Herr/Frau та назвою посади. У випадку з військовою сферою соціальному статусові відповідає посадова ієрархія військовослужбовців.  
Форми звертання у військових осередках пов’язані з авторитетом, індивідууми потрапляють у залежність від тієї групи, в якій вони перебувають, що знаходить відображення у мові, у тому числі і в формах звертання.
Особливість звертання до представників дворянських родів полягає у  невживанні традиційних Frau/Herr у випадках на зразок sehr geehrter Graf Bismarck, тобто коли називаються титули і прізвища, "стандартні" ж форми ввічливості є надлишковими.         
Окрему увагу приділено іменним формам звертання, що використовуються у родинному спілкуванні. Найпоширенішими іменниковими формами звертання до 
13
батьків нині є Papa/Mama (так звертаються до них 53% опитаних нами студентів), тоді як до 60-х років минулого століття переважали майже "нейтральні" Vater/Mutter (із демінутивами Vati/Mutti); водночас 6% респондентів звертаються до батьків, називаючи їх на ім’я, нетрадиційно виглядають і сучасні розмовні (жартівливі) назви Doc, Boss, Vize, Paps, (англ.) Daddy (до батька) і Mutsch, Muschka, Mimse, Mom, (англ.) Mum тощо (до матері), пор. (син ‒ до батька) Mann, was für ein Schei? (Р. Льор) або (звертання до дружини) Mensch, wir haben uns da gestern erwas zurecht gesponnen (Ю. Райхельт). Показовими, на наш погляд, є прізвиська, пестливі назви та скорочені імена, що використовуються як звертання. Вибір звертань залежить від сімейних традицій, виховання, вподобань і роду діяльності батьків та інших учасників комунікації.   
Особливе місце серед звертань займають ті форми, що їх використовують у спілкуванні наречені, пари та подружжя. Вони відображають стосунки, а також характер партнерів, вирізняючись справжнім різноманіттям. Поширеними й показовими є такі, як Kleines, meine Liebe, Herzchen, Liebling або Schatz, а також новітнє (англ.) Darling. Саме пестливі назви відбивають характер стосунків, настрій, уподобання, вдачу людей.  
 Специфікою вирізняються форми звертань до жінок. Для розмовної мови характерною є велика кількість (нерідко образних) звертань, як-от: Zierfisch ‘риб(онь)ка’ (стосовно вишуканих жінок), Perle ‘перлина’ (про заможних жінок), Nixe ‘водяна фея’, Bomber (букв.) ‘бомбардувальник’ (про дуже енергійних жінок), Zuckerweib ‘солоденька’, Lokomotive ‘локомотив’ (швидко береться за справу), Sahnetorte (букв.) ‘вершковий торт’ (солодка й лагідна), Locke (букв.) ‘завиток’ (про жінок із гарним волоссям). Не менш виразними є також Süßes Schnuckiputzi розм. ‘солоденька кохана’, Hasenzahn ‘зайчик’ тощо. Зафіксовано іменні форми звертання, що вийшли або виходять з ужитку. Найпоширенішою формою звертання до жінок залишається Frau. Однак характерним є приклад популярного 
донедавна Fräulein, що нині майже не використовується, оскільки, згідно з сучасними уявленнями, дискримінує права жінок (схожі тенденції спостерігаються в інших європейських мовах, пор. англ. Miss, шв. fröken або франц. mademoiselle). Застарілою є форма звертання Dame, що вживається лише за певного контексту (пор. укр. дамо або рос. дама). 
Свої особливості мають іменні форми звертання в австрійському та швейцарському національних варіантах. Вони також обумовлені впливом історичних обставин, соціально-економічних та політичних чинників. Офіційні звертальні форми в усіх німецькомовних країнах своєрідно регламентовані. 
Австрійці тяжіють до використання титулів, крім того, їхньою характерною рисою є намагання підтримувати певну дистанцію у спілкуванні. Незважаючи на те, що в Австрії скасовано дворянські титули ще 1919 року, вони все ж називаються у звертаннях, їх можна побачити на візитних картках, у листах, почути в усному мовленні тощо. В Австрії випускники, склавши іспити в магістратурі, отримують диплом із записом на зразок "магістр гуманітарних наук", до того ж у контексті звертання зазначається титул Herr Magister або Frau 
14
Magistra. Характерним є те, що в Австрії вживаються не тільки повні, а й своєрідні скорочені звертання на зразок Herr Rat ‘пане суддя’ (від назви установи Landesgerichtsrat ‘рада районного суду’). 
У Швейцарії і досі зберігає функціональність звертання на Fräulein. Швейцарці, порівняно з німцями та австрійцями, менше уваги приділяють уживанню академічних титулів, помітна тенденція до уникання титулів. Це один із своєрідних проявів демократизації суспільного життя. 

ВИСНОВКИ

1. Займенникові форми звертання пройшли кілька історичних етапів на шляху до формування сучасної двоступеневої структури звертання – від первісно двоступеневої (ХІІІ–ХІV ст.) до триступеневої в ХVI ст. і чотириступеневої у XVII–XІХ ст. з подальшим скороченням до триступеневої у першій половині      ХІХ ст. і поверненням до двоступеневої у другій половині того ж століття. Це є одним зі свідчень діалектичного характеру розвитку мови. У ХХ столітті, поряд із майже максимальним скороченням парадигми звертання, спостерігалися різні тенденції, стосовні вжитку неформального du і "ввічливого" Sie, яке (на відміну від того, що відбулося в інших германських мовах), зберегло свою актуальність.  
Наведені вище тези стосуються передовсім повсякденного спілкування, зокрема звертання до незнайомих людей. У цій сфері абсолютно переважним є звертання на Sie. Інша ситуація (переважне звертання на du) спостерігається в  групах людей, об’єднаних спільними або схожими поглядами на життя та життєвими цілями й настановами, наприклад, у спортивних структурах, професійних спілках або ж політичних партіях. Те саме стосується і звертання в молодіжному середовищі. Щоправда, в таких випадках нерідко використовується 
 (як і в інших мовах) стратегія уникання займенникових (і ще більшою мірою іменних) форм звертання. Водночас увічливе звертання на Sie превалює в рекламній сфері. У професійних осередках багато залежить від позамовних обставин (стосунків, що склалися, загальної атмосфери і т. ін.). На звертання у політичній сфері традиційно впливає ідеологія. Партії лівого спрямування історично асоціюються з переважним звертанням на du, а праві та центристські – зі звертанням на Sie. У цьому контексті теж є підстави говорити про вплив із боку англійської мови. Загалом регламентованим є і звертання в церкві, оскільки щодо священнослужителів використовується здебільшого Sie. Однак на вибір звертання найбільшою мірою впливають сан і вік. Зразком найвищого ступеня регламентованості звертання на офіційному (службовому) рівні є армія та інші силові структури. Що ж до неофіційного контексту, то тут аллокутивні канони фактично ті самі, що й у цивільних установах. У шкільних закладах спостерігається тенденція до переважного звертання на du до учнів незалежно від їхнього віку (що було характерним для шкіл у колишній НДР, де в молодших класах так могли звертатися навіть до вчителів), тоді як на Sie до них звертаються переважно вчителі старшого віку. У родинному середовищі, на відміну від звичаїв, 
15
що зберігалися до ХІХ ст., у звертанні дітей до батьків абсолютно переважає du.          На вибір займенникових засобів звертання впливають статус, вік, освіченість, стать учасників комунікативного акту, а також те, що можна назвати стилем спілкування. Отже, звертання – один із мовленнєвих маркерів соціального    статусу людини.  
2. Основні моменти історії іменних форм звертань свідчать про те, що у кожний із періодів історії німецької мови звертання зазнавало відчутних змін. 
Основна іменна форма звертання до осіб чоловічої статі в сучасній   мові –  Herr – зберігає своє комунікативне значення принаймні від VIII ст., витіснивши історичні аллокутиви на зразок д.-в.-нім. guotman, як і відповідна форма жіночого роду Frau, що замінила інші звертання: maget, dirne, weib, Mädchen, Mamsell, Jungfer тощо. Водночас звертання Fräulein, також відоме від того ж періоду, у     ХХ столітті значною мірою втратило свою комунікативну роль. Натомість  аллокутиви Herr і Frau протягом нововерхньонімецького періоду (XVI–XVIII ст.) вживалися також у непрямому звертанні в 3-й особі (таке явище відоме й багатьом іншим, насамперед романським, мовам), що створювало вищий ступінь шанобливості, але згодом такі форми поступово вийшли з ужитку. Показовим видається те, що останні, подібно до деяких застарілих нині іменних форм (maget, Frauenzimmer), набули іронічного або зневажливого звучання. Характерні для мови ХХ ст. звертання  Genosse або Kamerad, поширені в політичних об’єднаннях, насамперед лівого спрямування, а особливою мірою в колишній НДР, нині стали "периферійними" і вживаються радше зі стилістичною метою. Цю тезу можна поширити й на "корпоративні" звертання на кшталт Parteifreund(in), Parteigenosse або Jugendfreund(in).      
Що ж до комунікативних сфер, то в академічному середовищі студенти найбільше використовують щодо викладачів такі форми звертання, як титул і 
прізвище, а також імена, що підтвердило здійснене нами опитування. Аналіз форм звертання, що використовуються в академічних колах, показав, що найуживанішими є формальні ввічливі звертання. Це зумовлено сферою їхнього вживання, освіченістю учасників комунікації, а також суспільними нормами.         У таких сферах, як уряд, правосуддя, церква, поліція, школа, військо, звертання має загалом регламентований характер. Вік, соціальний статус та ситуація, в якій перебувають співрозмовники, впливають на вибір належних форм звертання. Так, наприклад, у військовій сфері соціальному статусові відповідає посадова ієрархія військовослужбовців, до того ж форми звертання у цій сфері тісно пов’язані з авторитетом. Особливістю іменних звертань у родинному колі є використання пестливих форм. Форми звертання у родині показують атмосферу, в якій виховуються діти. Особливе місце серед звертань займають ті форми, що їх використовують у спілкуванні наречені, пари та подружжя. У цій царині нерідко вживаються різноманітні пестливі назви, що відбивають  характер стосунків, настрій, уподобання, вдачу людей.   
 3. Показовими є форми звертання до жінок із погляду гендерної лінгвістики. Для розмовної мови характерною є велика кількість іменних звертань, що можуть
16
виступати як у позитивному, так і в негативному значенні. Водночас деякі іменні форми звертання вийшли або виходять з ужитку. Найпоширенішою формою звертання до жінок залишається Frau. Fräulein нині майже не використовується.  Застарілою є й форма звертання  Dame, що вживається лише за певного контексту. 
4. Регіональні (діалектні) особливості звертання відбивають певні історичні мовні явища, що не збереглися в сучасній літературній мові. Прикладами можуть слугувати берлінське Se (Sie), мюнхенське (баварське) du в поєднанні з шанобливими іменними формами або гамбурзьке Sie зі власними іменами; особливо характерним із історичного погляду є рейнське ihr як універсальна множинна форма. У національних варіантах констатовано такі особливості, як історично обумовлене вживання так званого Offiziers-Du в австрійському війську, історичну основу мають типово бернське "універсальне" du, а також досі відоме в німецькомовній частині Швейцарії шанобливе звертання на Ihr (до однієї особи), спричинене впливом сусідньої французької мови. 
5. Основні тенденції, які простежуються в дослідженні засобів звертання німецької мови ХХ–ХХІ ст., свідчать про динамічний характер мовного розвитку, що виявляється у зміні співвідношення й уживаності як займенникових, так і номінальних форм у різних соціально-комунікативних сферах, поступовим виходом з ужитку одних і появою інших форм, насамперед іменних. Цьому сприяє певна демократизація суспільного життя.          
Перспективи ж майбутніх досліджень вбачаються в подальшому вивченні засобів звертання німецької мови (у тому числі в її національних варіантах, а також у діалектах). Оскільки триває процес глобалізації, дедалі актуальнішими стають питання, пов’язані з мовними контактами, а також їх соціолінгвістичною та культурологічною інтерпретацією.    
   
СПИСОК ОПУБЛІКОВАНИХ ПРАЦЬ ЗА ТЕМОЮ ДИСЕРТАЦІЇ
Статті в наукових фахових виданнях України
1. Величко Н. М. Особливості звертання в університетському і науковому середовищі (на матеріалі німецької та англійської мов) / Н. М. Величко // Мова і культура (Науковий журнал). – К.: Видавничий дім Дмитра Бураго,                                2013. –  Вип. 16. – Т. ІІ. – С. 235–240. 
2. Величко Н. М. Форми звертання в родині (на матеріалі німецької мови) /               Н. М. Величко // Вісник Житомирського державного університету. – Вип. 5                   (77). – Житомир: ЖДУ імені Івана Франка, 2014. – С. 252–258. 
3. Величко Н. М. Форми звертання в партійно-політичному середовищі (на матеріалі німецької мови) / Н. М. Величко  // Наукові записки. – Вип. 138. – Серія: Філологічні науки (мовознавство). – Кіровоград: РВВ КДПУ імені Володимира Винниченка, 2015. – С. 170–173.
4. Величко Н. М. Дружні та пестливі звертання у спілкуванні протилежних статей (на матеріалі німецької мови) / Н. М. Величко // Мова і культура (Науковий 
журнал). – К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2015. – Вип. 18. ‒                                           Т. ІІ. – С. 238–242. 
17
5. Величко Н. М. Історія становлення іменних звертань (на матеріалі німецької   мови) / Н. М. Величко // Мовні і концептуальні картини світу. – Київ: КНУ імені Тараса Шевченка, 2015. – Вип. 55. – Ч. 2. – С. 37–43.  
6.  Величко Н. М. Займенникові засоби звертання сучасної німецької мови як відображення динаміки мовного розвитку / Н. М. Величко // Мова і культура. – К.: Видавничий дім Дмитра Бураго, 2017. –  Вип. 19. – Т. IV (184). – С. 283‒289. 
7. Величко Н. М. Форми звертання та мовленнєвий етикет (на матеріалі німецької мови) / Н. М. Величко  // Наукові записки. – Вип. 153. – Серія: Філологічні науки (мовознавство). – Кропивницький: РВВ КДПУ імені Володимира Винниченка, 2017. – С. 356‒357.
  
Статті в іноземних виданнях:
8. Величко Н. М. Регіональні особливості вживання німецьких  звертань / Величко Н. М. // Science and Education a New Dimension. Philology. – Hungary, Budapest: ‒ P. 57‒60. 
9. N. M. Velіchko. Forms of Address in Terms of Gender Linguistics // International Europеan Applied Sciences: Modern Approaches in Scientific Researches, Proceedings of the 4th International Scientific Conference. – Germany, Stuttgart: ORT Publishing, 2013. – P. 98–100. 

АНОТАЦІЯ
	Величко Н. М. Засоби звертання в німецькій мові другої половини ХХ – початку ХХІ століття: соціолінгвістичний аспект. – Рукопис.
	Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата філологічних наук за      спеціальністю 10.02.04 – германські мови. – Херсонський державний університет Міністерства освіти і науки України, Херсон, 2018.
Дисертацію присвячено дослідженню засобів звертання у німецькій мові. Розглянуто в теоретичному плані універсальну комунікативну категорію звертання та її характерні риси, зумовлені її соціолінгвістичним характером. 
Досліджено різні підходи до концептуального трактування звертання, проаналізовано основні функції звертань. Проаналізовано роль звертання як важливої складової мовленнєвого етикету. 
Здійснено історичний огляд звертань у німецькій мові та зафіксовано основні етапи розвитку звертальних форм. Розглянуто займенникові та іменні форми звертання німецької мови, що функціонують у різних комунікативних сферах, у тому числі в діалектах і національних варіантах. Схарактеризовано форми звертань до жінок із погляду гендерної лінгвістики. 

18
Ключові слова: засоби звертання, займенникові форми звертання, іменні звертальні форми, мовленнєвий етикет, комунікативні сфери,                    соціолінгвістика. 

АННОТАЦИЯ
Величко Н. Н. Средства обращения в немецком языке второй половины ХХ – начала ХХІ века: социолингвистический аспект. – Рукопись. 
Диссертация на соискание ученой степени кандидата филологических наук по специальности 10.02.04 – германские языки. – Херсонский государственный университет Министерства образования и науки Украины, Херсон, 2018. 
 Диссертация посвящена исследованию средств обращения в немецком языке. Рассмотрены в теоретическом плане универсальная коммуникативная категория обращения и ее характерные черты. Охарактеризованы работы современных исследователей, посвященные обращению и его                   отдельным аспектам.  
Исследованы разные подходы к концептуальной трактовке обращения, проанализированы основные функции обращений. Рассмотрены формы обращений как средства выражения вежливости. Проанализирована роль обращений как важной составляющей языкового этикета.  
Осуществлен исторический обзор обращений в немецком языке и зафиксировано основные этапы развития форм обращений. Рассмотрены   прономинальные и именные формы обращений немецкого языка, функционирующие в разных национальных вариантах и их функционирование в различных социальных сферах. Установлено, что в общении с незнакомыми людьми используется обращение на на Sie. Другая ситуация (обращение на du) имеет место в группах людей, объединенных общими или схожими взглядами на жизнь и жизненными целями, например, в политических партиях или спортивных структурах. Вежливое Sie широко используется в рекламной сфере. На формы обращения в партиях влияет идеология, в профессиональной сфере их выбор во многом зависит от общей атмосферы, отношений в коллективе. Обращения в таких сферах, как военная, церковная, в школах, академической среде, полиции ‒ регламентированные, употребление соответствующих форм зависит от статуса, возраста, образованности, пола участников коммуникативного акта. Описаны особенности употребления ласкательных обращений среди членов семьи и форм, которые используются при общении пар и супругов, показывающих характер отношений, предпочтения людей.
Охарактеризованы формы обращений к женщинам с точки зрения гендерной лингвистики и региональные особенности употребления обращений (в диалектах и национальных вариантах). 
Ключевые слова: средства обращения, местоименные формы обращения, именные формы обращения, речевой этикет, коммуникативные                       сферы, социолингвистика.  

19
SUMMARY
Velichko N. N. Forms of Address in German of the Second Half of the ХХth – Beginning of the ХХІst century: sociolinguistic aspect. – Manuscript.
Thesis for Candidate Degree in Philology. Speciality 10.02.04. – Germanic languages. – Kherson State University, Ministry of Education and Science of Ukraine, Kherson, 2018. 
The thesis deals with pronominal and nominal forms of address in German. Forms of address are special linguistic units, of a dual nature and a complicated grammatical   character. Structure of each language can't be the same, forms of address depend on social, economic, cultural changes, reflect history of the nation, its peculiarities. Means of address show the state of language development, and their evolution reflects important historic events. 
Universal category of address and its specific features are revealed. It is pointed out that forms of address have special place in language as a social phenomenon and are closely connected with the society. Social, economic and cultural changes influence language and forms of address as well. The researches of modern scientists dedicated to the grammatical category of address and its aspects are characterized. Scientists studied forms of address from grammatical point of view, as elements of discourse, communicative potential, means of address, its spheres, semantic area. Different approaches acknowledge that address is a multifunctional communicative category and a specific language element. 
The main address functions are those of appeal, distinctive, emotional, function of orientation, phatic function. Forms of address are shown as means of politeness. The role of address as an important part of language etiquette is shown as well. Etiquette is a universal phenomenon typical for each society. Every country has its own and specific language etiquette reflecting its history and culture. Address is an important part of language etiquette. It is essential to address people correctly. To be polite means to speak with your communicator showing him respect and kindness by using different forms of address, which guarantee each member of communication a due distance between them and are the way to achieve the aim of language communication. The research has found that the use of different addresses depends on such factors as social position of communicators, age, official and personal relationship, education, upbringing, character, preferences etc. Peculiarities of the language etiquette are shown, their functions are pointed out; forms of address as indicator of politeness, language marker of social status are analyzed. Socio-economic, cultural and ethical conditionality of addresses are defined. Wide variety of address forms exist because every social group has its own special lexical means including addresses. Each person uses different forms of address, which depend on a lot of extra-lingual conditions. Address is one of language means of expressing mutual relationships between people.  
Nominal addresses and forms of address expressed by pronouns in German with its dialects and national variants, and their functioning in different social spheres have been studied. The analysis of address forms has shown that the main reason for using different addresses is to differentiate elements of social structure. We have distinguished 
20
that forms of address in academic sphere, school, police, army, church have mainly a formal and regulated character. Address peculiarities in political sphere are determined, forms of address that are used by political leaders are analyzed, the examples are taken from modern authors’ fiction and speeches of political leaders, samples of old forms of address are given, besides, official forms of address and forms that have stylistically marked character are cited as well. 
Forms that are used at factories and establishments depend on person's position, age, company’s concepts etc. Forms of address in family and addresses used by beloved people reflect their personal relationships. Address peculiarities that are used in communication of opposite sexes are determined. The given examples refer not only to traditional forms of address but also to contemporary forms used by noted public persons, as well as forms of address used by young people nowadays are examined. 
Forms of address from the point of view of gender linguistics have been examined. There is a lot of addresses in colloquial language which can have positive and negative meanings. The most popular address for woman is Frau. Fräulein is very rare used because it can hurt woman. An old form is Dame, which is used only in          certain contexts.
Thus, the research has found that in general, in German speaking societies there is a tendency to address simplification, avoiding titles and a widespread use of friendly du. Similar processes are typical for other European languages.
          Key words: means of address, forms of address expressed by personal pronouns, nominal forms of address, language etiquette, spheres of communication, sociolinguistics.